Odinioară, oamenii credeau că Dumnezeu
a creat lumea, și vietățile din ea,
fiecare cu un anumit scop, într-un univers bine ordonat,
asupra căruia Creatorul nostru prezida,
recompensând faptele bune și pedepsind păcatele.
Teoria lui Charles Darwin despre evoluția prin selecție naturală
a făcut o breșă în această explicație confortabilă a vieții.
Și ne-a pus pe noi, în fața unui adevăr evident, dar totuși supărător -
Oamenii nu dețin supremația asupra animalelor!
Noi suntem animale.
Noi suntem a 5-a maimuță.
Dar chiar și Darwin a ezitat să spună asta cu voce tare.
Punea sub semnul întrebării, încrederea în semenii noștri.
Sunt manierele și moralitatea noastră doar de suprafață?
Dacă lupta pentru existență conduce evoluția, atunci,
de ce noi oamenii nu trăim într-o lume de genul "care-pe-care"?
Atunci oare, curățarea etnică, sau genocidul,
nu sunt și ele un fel de strategii de supraviețuire?
În acest documentar, vreau să examinez
problema pe care Darwin a ocolit-o în Originea Speciilor:
"evoluția oamenilor".
Vreau să întreb: ce reprezintă evoluția, pentru noi?
Întrebarea este mai urgentă ca niciodată.
Tot mai des, oameni religioși sau nu, atacă Darwinismul,
pentru că în opinia lor, scuză egoismul și barbarismul.
De-a lungul carierei mele, m-am luptat să împac valorile mele liberale
cu ceea ce Darwin a dezvăluit a fi neîndurătorul război al naturii.
Așa că acum o să vă duc în tenebrele Darwinismului
și o să caut răspunsurile...
și speranța.
Selecția naturală este forța conducătoare a evoluției,
dar asta nu înseamnă că societatea
ar trebui să fie condusă de argumentele Darwiniene.
Ca om de știință, sunt încântat de selecția naturală,
dar ca om, o dezaprob ca principiu de organizare a societății.
Evoluția prin selecție naturală este o idee foarte simplă.
După mii de generații, datorită luptei pentru existentă,
mutațiile de succes au supraviețuit îndeajuns ca să se reproducă,
proces care, treptat, a modelat organismele vii
către forme din ce în ce mai specializate.
Forme de viață care includ și maimuțele -
giboni, urangutani, gorile, cimpanzei...și noi.
Aici, la "London Zoo", în 1830,
sosirea primelor maimuțe a ofensat bunele maniere ale societăți.
Regina Victoria, le-a găsit dureros și dezagreabil de umane.
Dar un alt vizitator a fost vrăjit!
Tânărul Charles Darwin a văzut adevărul absolut
holbându-se înapoi la el din partea cealaltă a cuștii.
Similaritatea stranie a mâinilor maimuței
și umanitatea pe care o întrezărim în ochii ei
au reprezentat pentru Darwin, dovezi suplimentare în favoarea evoluției,
și a faptului că toate viețuitoarele erau înrudite.
El și-a dat seama că maimuțele Africane erau cei mai apropiați veri ai noștri.
Africa de Est - locul meu de naștere - și, mai important,
locul de naștere al speciei umane.
Acum aproximativ cinci - șase milioane de ani,
a trăit în Africa o maimuță care avea doi copii.
Unul din acei copii a fost destinat să ne dea naștere nouă,
celălalt a fost destinat să dea naștere cimpanzeilor.
Dacă aș sta aici și aș ține mâna mamei mele,
și ea ar ține mâna mamei ei,
și la rândul ei, ea ar ține mâna mamei sale, și tot așa,
până la strămoșii tuturor oamenilor și cimpanzeilor,
cât credeți că s-ar întinde acest rând?
Răspunsul este: aproximativ 300 de mile.
De-a lungul acestei distanțe surprinzător de mică,
compararea fosilelor aduce dovezi ale unor schimbări extraordinare.
Paleontologul Richard Leakey și familia lui
au găsit dovezi importante în Rift Valley din Kenya.
Dovezi ce descriu evoluția strămoșilor noștri.
Acum aprox. 1.9 milioane de ani ,
cranii ca acesta își fac apariția.
Iată de ce sunt numite "Homo habilis":
Creierele sunt mai mari, fiindcă au o față mai mare și plată,
și probabil au fost transmise ereditar lui "Homo erectus",
care apare în Africa
acum aproximativ 1.8 milioane de ani.
Acesta este atunci, strămoșul lui "Homo sapiens".
Acesta persistă aproape un milion de ani, sub această formă,
și apoi face loc cuiva cu un creier și mai mare -
formă care se aseamănă mult mai mult cu a noastră.
Acesta are cutia craniană imensă.
Creierul chiar s-a dilatat.
E mult mai asemănător cu un creier uman modern în ceea ce privește mărimea
și în ceea ce privește forma,
și până când ajungi la acesta,
toți ceilalți vor fi dispărut din repertorierea fosilelor.
Deci, toți pașii majori din istoria umanității s-au petrecut, de fapt, în Africa.
Întâlnesc des oameni care îmi spun,
"Nimeni nu o să-mi spună mie că sunt o maimuță."
Este oare aceasta, un fel de repulsie viscerală? Și voi ați întâlnit astă?
Da, dar pare atât de deplasat
deoarece, după cum știi, noi suntem a 5-a maimuță.
Nu ne-am separat niciodată de maimuțe, doar facem lucrurile diferit.
Mi-a plăcut întotdeauna să merg la o expoziție de maimuțe,
în una din marile grădini zoo,
să pot privii oamenii uitându-se la un grup de cimpanzei,...
și ce e foarte clar, dacă te uiți la expresia feței lor,
poți să vezi că nu sunt siguri dacă aceea maimuță se aseamănă cu ei
dar se pot uita în jur și să zică, "Da! Există o similaritate
"între acea persoană și maimuța de partea cealaltă a cuștii ."
Suntem mai apropiați de cimpanzei, de cimpanzeii africani,
decât calul este de măgar.
Caii și măgarii puși împreună produc descendenți.
"Wow!" zice toată lumea. "Ești...?"
"Da, sunt."
Este un gând tulburător.
În termeni evoluționiști, suntem atât de apropiați de cimpanzei
încât nu este ridicol să te întrebi
dacă am putea fi încă în stare să ne împerechem cu ei.
Noi suntem animalul uman,
veri ai maimuțelor, cu o postură verticală și creierul mai mare,
care am evoluat astfel pentru a domina competiția.
Ca biologist, m-am interesat de implicațiile complexe ale acestui fapt,
și ce ne poate spune despre societatea umană actuală.
Cu toate acestea, peste jumătate din populația Pământului
este atât de îngrozită de ceea ce spune Darwinismul despre originea noastră,
încât refuză pur și simplu să o creadă.
Sunt o maimuță. Tu ești o maimuță?
Nu, nu sunt, sunt o ființă umană!
Încep această călătorie pentru a explora partea întunecată a Darwinismului.
Vreau să aflu ce înseamnă pentru noi
să fi evoluat, datorită luptei violente pentru supraviețuire din natură.
De ce ar trebui a 5-a maimuță să-și iubească semenii?
Gândul originii noastre animale îi poate deranja pe unii.
Citiți "Originea Speciilor", capodopera lui Darwin,
cel care a formulat această teorie a evoluției,
și o să găsiți doar câteva referințe scurte despre originile umanității.
Acel om făcut după imaginea lui Dumnezeu,
având supremație asupra animalelor,
definea ce însemna a fi uman, pentru acele vremuri,
așa încât, a vorbi despre evoluția umanității era, pur și simplu, prea riscant.
Darwin a evitat să aibă neplăceri din această cauză,
și a scris pur și simplu, către sfârșitul cărții:
"Se va face lumină peste originea omului și a istoriei lui."
Dar când cartea a ajuns să fie publicată în 1859,
rumorile s-au concentrat asupra implicațiilor extraordinare asupra omenirii.
Suntem noi oare, doar niște animale în rochii drăguțe?
Evoluția a devenit cunoscută că "teoria maimuței".
Zarva nu s-a încheiat.
În Kenya, leagănul omenirii,
grupuri religioase încearcă să blocheze deschiderea
Muzeului Național cu expoziția de fosile umane.
Repertorierea fosilelor strămoșilor omului are o fascinație deosebită.
Pentru mine, acestea sunt mult mai prețioase decât bijuteriile coroanei.
Acesta este "Turkana Boy".
"Homo erectus", vechi de 1.5 milioane de ani .
Cel mai complet schelet uman străvechi, descoperit vreodată.
Este una din cele mai prețioase relicve din orice muzeu
oriunde în lume.
Ar fi mare păcat, dacă vor exista presiuni
pentru a nu i se permite să fie expus.
Mișcarea evanghelică, cu o influență de zece milioane de oameni, în Kenya
a condus campania "ascundeți oasele".
Din coincidentă, eu m-am născut exact lângă biserica
unde protestul este condus de Episcopul Bonifes Adoyo.
Domnule Episcop ce faceți?
Foarte drăguț din partea dvs că ați acceptat această întâlnire.
La fel! Sunt aici să cunosc marele profesor.
Să intrăm, vreți?
M-am născut chiar peste drum, acolo.
Nu, mi s-a spus că de partea cealaltă.
Păi, va trebui să lămurim asta.
Da, da.
'Era clar că nu aveam să ne privim ochi-în-ochi de la început!'
Eu sunt maimuță. Dumneavoastră sunteți?
Eu nu sunt. Cu siguranță nu sunt.
Eu sunt special.
Făcut după imaginea lui Dumnezeu, în mintea creativă a lui Dumnezeu,
la fel de creativ ca și Dumnezeul care m-a făcut.
Asta este diferența dintre mine și o maimuță.
Păi, eu sunt maimuță. Sunt o maimuță africană.
Sunt foarte mândru să fiu o maimuță africană, și la fel ar trebui să fii și tu.
Nu credeți că dovezile ar trebui expuse
pentru toată lumea și să hotărască fiecare?
Desigur.
Dumneavoastră sunteți împotriva expunerii!
Fiecare ar trebui să decidă singur.
Nu, nu sunt împotriva expunerii,
Sunt împotriva atașării teoriei evoluției acestei expuneri.
Vezi, doar despre asta vorbim.
Ai fi bucuros să fie expuse, dar nu cu mesajele evoluției?
Sunt cranii complete de ființe umane.
Păi, nu prea!
Sunt mult mai mici decât ale noastre și au mult mai puțin creier.
Cel vechi de 3 milioane de ani,
avea creierul de aceeași mărime ca și cimpanzeii.
Erau un fel de cimpanzeu, sprijinindu-se pe picioarele din spate,
așadar era primul pas spre a deveni om.
Următorul pas a fost atunci, când "Turkana Boy",
a avut un creier mai mare,
și pasul final a fost să aibe un creier și mai mare, ca noi.
Dar, dacă de acolo avem originea,
și am evoluat până la acest stadiu,
de ce nu au evoluat și ceilalți cimpanzei...către om?
De ce nu au dispărut?
Pentru că în procesul prin care s-au dezvoltat la acest nivel,
ar fi trebuit să dispară.
Nu, nu așa merge evoluția.
Nu suntem descendenții lor.
Suntem verii lor.
Deci și ei și noi ne tragem dintr-un strămoș comun.
Aici sunt cimpanzeii, aici suntem noi.
Avem un strămoș comun.
Acum, acel strămoș comun nu era nici cimpanzeu și nu era nici om,
era altceva.
Și a evoluat spre a fi cimpanzeu, și într-o altă direcție,
a evoluat spre a fi om.
Deci cimpanzeii au evoluat tot timpul,
și oamenii au evoluat tot timpul,
și probabil vor evolua amândoi, dar nu putem prezice în ce direcție.
Discuția noastră a ajuns la un punct important despre evoluție.'
Deci care este țelul evoluției? Care este scopul final?
Este că noi să avem capete mari?
Nu este nici un scop!
Nici un scop?
Doar se întâmplă.
Asta nu-mi răspunde la întrebare.
Încotro ne îndreptăm?
Vreau să zic, până unde putem să spunem că e limita?
Nu are țeluri.
Este o greșeală să spui că evoluția are scopuri.
Nu a avut niciodată. Ea face doar schimbări.
Asta e crucial. Ca să înțelegi evoluția prin selecția naturală,
trebuie să înțelegi că ea nu este o mare schemă cu țeluri.
Este un proces greu, neghidat
care pur și simplu îi favorizează pe cei care au mai mult succes
în transmiterea genelor.
Nu are moralitate sau scop.
Și noi oamenii, suntem doar unul din produsele lui.
Darwin a coborât omul de pe piedestalul său,
și l-a privit ca pe un animal oarecare.
Noi am evoluat prin competiția nemiloasă a naturii.
Deci, ce înseamnă asta pentru noi și pentru societatea noastră?
Ca să începem să ne confruntăm cu această problemă,
trebuie să înțelegem ce este natura și totodată, glorioasa ei brutalitate.
Natura pare a fi o armonie.
Dar, după cum și-a dat seama Darwin,
există o luptă în sânul ei.
Toți actorii lucrează pentru propriul beneficiu
și pentru că sunt înconjurați de alții care lucrează,
la fel, pentru propriul beneficiu,
au tendința să se exploateze reciproc.
În pădurea întunecată,
toate plantele se luptă să ajungă la lumină.
Copacii mari plătesc prețul corect
crescând spre soare.
Dar acest smochin face ceva foarte ciudat și crud.
A apărut în vârful copacului de la o sămânță,
probabil scăpată de o maimuță care mănâncă fructe.
Apoi și-a trimis rădăcinile în jos spre pământ
ca să primească nutrimentele din pământ.
Apoi aceste rădăcini s-au încolăcit în jurul pomului inițial
și l-au ștrangulat până la moarte.
În cele din urmă, pomul inițial va muri,
iar smochinul va rămâne în picioare, prin forțele propriii,
după ce a uzurpat poziția lui la soare.
Lupta încrâncenată pentru supraviețuire, din natură
a fost forța motrice care a condus evoluția vieții.
Și aici începe propria mea luptă cu consecințele Darwinismului.
Atacurile la adresa lui Darwin au pretins că teoria lui fără scop și fără suflet
a dezlănțuit ce e mai rău în natura umană.
Dacă natură este o competiție nemiloasă,
și natură e locul unde am evoluat,
atunci este acesta adevăratul model pentru societatea umană?
Fiecare pentru el?
Păi, hai să aruncăm o privire!
Exista o arie în relațiile umane în care mentalitatea "care-pe-care"
pare perfect naturală.
În afaceri.
Anumite elemente din afaceri
au iubit întotdeauna ceea ce ei percep ca mesajul lui Darwin -
cei puternici trebuie să supraviețuiască, cei slabi dispar.
Acesta este aparent justificarea pentru capitalismul nestăpânit
și negarea ajutorului pentru cei săraci.
Câțiva mari antreprenori ai secolului 20,
așa numiții "baroni tâlhari" precum magnatul petrolului John D Rockefeller,
erau Darwiniști sociali nerușinați.
Ei credeau că progresul uman va fi livrat
prin modelarea afacerilor și a societății precum în natură,
prin neîntrerupta lege a junglei.
'Astăzi, giganții industriei petroliere
'se dezvoltă precum modelul Rockefeller, arhitectul afacerii erei noastre.'
Darwinismul social este încă printre noi.
În anii 1990, compania Americană de electricitate "Enron"
a făcut un experiment Darwinian cam ciudat,
alegând ca 15% dintre muncitori să fie concediați în fiecare an.
Nu s-a încheiat cu bine.
Enron nu i-a selectat neapărat pe cei mai buni
ci doar pe cei mai nemiloși dintre ei,
care au închis ochii la frauda pe scară largă.
ce a adus compania în dizgrație.
Ken Lay, președinte și director executiv la Enron.
ACLAMAȚII
Am fost la un congres al antreprenorilor din London
să observ spiritul animalic din afaceri, mai îndeaproape.
Prietenul meu este cel mai bun agent de bursă, în City...
și are așa de mulți bani că nu știe ce să facă cu ei...
Un lucru îmi este neclar,... și acesta ar fi: de ce sunteți aici?
Prezentarea ta - O să pun cărțile pe masă.
Nu-mi place industria de recrutare în general...
De foarte mul timp, oamenii au observat
similaritățile dintre sistemul economic și sistemul biologic,
în particular, noțiunea de competiție din ambele sisteme.
Când afacerile concurează, ne putem gândi la ele ca la niște strategii,
deci ai putea să ai o strategie pentru o bancă, un mod de a conduce o bancă,
și fiecare bancă de-a lungul străzii
va avea un mod puțin diferit de a conduce banca, o strategie diferită,
iar competiția evoluționistă,
este o competiție în favoarea ta, când mergi pe acea stradă
pentru a descoperi care bancă îți va oferi cel mai mult,
care strategie se potrivește cel mai bine nevoilor tale.
'Deci ceea ce vedem,
sunt doar niște maimuțe corporatiste, luptând pentru supremație,
'fără compasiune, arătându-și colții?
'Mă întreb dacă nu este mai mult îngâmfare decât realitate ?'
Nu credeți că există un risc în a exagera analogia Darwiniană ?
< Da, foarte mult.
Presa adoră să-i prezinte pe directorii executivi și antreprenorii companiei,
ca pe niște eroi,
și aceștia chiar sunt în multe privințe.
Lucrează din greu, fac mari sacrificii.
Dar mitul este că aceștia sunt mari vizionări,
acei oameni care pot prezice viitorul
și pot conduce o organizație spre viitor.
Realitatea însă este aceea că sistemele economice, ca și sistemele biologice,
sunt extrem de complexe
și a fi capabil să prezici ce o să se întâmple pe termen lung
este extraordinar de greu, dacă nu chiar imposibil.
Și ceea ce fac unele companii,
este mai degrabă să încerce să ghicească încotro se îndreaptă piața.
Ele vor crea o serie de variațiuni în interiorul companiei
și vor lăsa piața să aleagă -
lasă clienții să decidă ce produse și servicii le plac cel mai mult.
Acești moguli legendări care... vreau să spun, e un fel de noroc
că ei sunt cei care doar... doar s-a întâmplat să o nimerească?
Retrospectiv, ai putea să spui că ei au nimerit-o! Dar asta doar retrospectiv.
În fine, fără să iei din talentul pe care acești indivizi, l-ar putea avea...
dar dacă îți imaginezi o cameră plină de oameni care dau cu banul,
iar dacă acea cameră e destul de mare,
unul din ei, sigur va nimeri pajura de zece ori la rând.
Și apoi dacă întrebi acea persoană: "Ce ai făcut ?"
O să spună: "Sunt expert în datul cu banul! Am încheieturile potrivite."
Și vedem același lucru și în afaceri.
PĂLĂVRĂGEALĂ
Așadar, Darwinismul în afaceri pare a fi mai degrabă o metaforă, decât o analogie.
Cu siguranță, el nu furnizează o legătură directă cu legile naturii,
în ceea ce privește progresul economic,
așa cum obișnuiau să susțină Darwiniștii sociali.
Dar poate oare fi aplicat Darwinismul altor domenii ale afacerilor?
Ce ar fi dacă am stăpâni frâul evoluției noastre ?
Nu pentru a copia natura, ci pentru a o controla.
Pentru a accelera procesul de eliminare.
'Odată ce s-au născut, cei cu deficiențe sunt mai fericiți și mai utili
'în aceste instituții decât dacă ar fi eliberați, dar fi fost mult mai bine
'dacă nu s-ar fi născut niciodată.'
A mai fost încercată înainte !...
Mișcarea eugenistă de la începutul secolului 20
avea drept scop să-i împiedice pe cei slabi să procreeze,
prin sterilizarea obligatorie a celor nepotriviți.
Eugeniștii căutau să aplice binecunoscutele legi ale eredității
așa încât să prevină degenerarea rasei,
și să îmbunătățească calitățile ei înnăscute.
Acesta a fost un teren alunecos ce a condus spre un coșmar.
În cel mai rău caz,
eugenia devine o viziune tribală întunecată
în cele din urmă folosită pentru a justifica genocidul etnic din Germania nazistă
cu ecouri oribile în Bosnia și Rwanda.
Sunt convins că barbarismul la care s-a ajuns,
la apogeul eugeniei din secolul 20, a fost cumplit!
Dar este important să spunem că eugenismul nu este Darwinism.
Eugenismul nu este o interpretare a selecției naturale.
Hitler, în ciuda legendelor populare, nu era Darwinist.
Fiecare fermier, horticultor sau crescător de porumbei
știa cum să împerecheze pentru a obține rezultatele dorite.
Eugeniștii precum Hitler, s-au inspirat de la crescători.
Ceea ce Darwin a realizat însă,
a fost doar că natura, poate juca rolul crescătorului.
Darwin a fost învinuit în mod greșit.
Întotdeauna am detestat felul în care Darwin a fost răstălmăcit
pentru a justifica competiția foarte dură din mediul afacerilor,
rasismul și politica de dreapta,
și în toată cariera mea, m-am luptat cu paradoxul aparent
al modului prin care cooperarea, a fi drăguți unii cu ceilalți,
chiar și moralitatea, pot evolua din brutalitatea fără de minte a naturii.
Charles Darwin a argumentat în "Originea Speciilor",
că evoluția vieții pe Pământ,
a fost condusă de lupta brutală pentru existentă.
Selecția naturală poate părea tristă pentru mulți biologi.
Cu siguranță, natura poate fi neîndurătoare și crudă.
Dar am fost intrigat de ceea ce pare a fi un act de bunătate în natură -
scâncete de avertizare, îmbrățișări pentru căldură și confort,
și îngrijire reciprocă.
Animale ca acestea dau dovadă de ceea ce noi numim "altruism".
Dau ceva altcuiva sacrificând ceva pentru ei.
Întrebarea cu care m-am confruntat ca biolog este "de ce?"
Explicația trebuie, la un moment dat, să includă creierul.
Altruismul, ca orice alt comportament, trebuie să fi evoluat de-a lungul timpului,
odată cu creierul.
'Așa că acum, vreau să vorbesc cu cineva
care cunoaște evoluția psihologiei noastre.'
- Bună. - Bună. Mă bucur să te văd !
Când predăm evoluția, avem tendința să ne bazăm pe anatomie
dar putem spune la fel de bine că psihologia, sau mințile noastre,
sunt organe evolutive, sau sisteme de organe, nu-i așa?
Păi, da. Avem toate motivele să credem
că mintea este un produs al activității creierului.
Se întâmplă să am unul aici.
Este clar că creierul este un organ.
Are o istorie evolutivă.
Poți găsi toate părțile din creierul uman și în creierul cimpanzeului
și al altor mamifere.
Și de asemenea știm că creierul nu este doar o rețea neuronală,
și avem motive să credem că multe din produsele creierului -
senzațiile noastre, emoțiile, limbajul nostru, modul de a gândi -
sunt strategii de negociere în lumea noastră -
supraviețuirea, aducerea pe lume a copiilor, găsirea partenerilor,
negocierea relațiilor.
Presupun că putem toți să înțelegem de ce dorința sexuală
are o valoare de supraviețuire Darwiniană.
Vrei să spui acum că mecanismul pentru vinovăție, încredere,
seamănă un pic cu dorința? Vreau să spun...
există o dorință de a avea încredere... sau nu este o...?
Într-adevăr!
Și oamenii nu au nici o problemă în a accepta explicațiile Darwiniene
pentru emoțiile care sunt activate de lumea psihică -
frica de înălțimi, de șerpi, de păienjeni,
și de întuneric și de apa adâncă,
dezgustul față de secrețiile corpului care ar putea avea paraziți,
sau carnea în putrefacție și tot așa -
um...dar deseori suntem surprinși
și chiar rezistenți la ideea că unele emoții morale
ar putea avea o bază evoluționară,...
de exemplu încrederea, simpatia sau recunoștința.
Dar cred, cât se poate de clar, că dacă frica are o bază evolutivă,
cred că și emoțiile noastre morale pot fi analizate în același fel.
Cred că Stephen Pinker are dreptate, iar noi chiar avem o moralitate evolutivă.
Dar înțeleg de asemenea de ce există rezistentă la această idee.
De ce ar fi moștenite de-a lungul brutalei lupte pentru existentă,
tocmai genele pentru acea parte a creierului
care determină generozitatea cu prețul unui sacrificiu?
Pentru a înțelege aceasta, vreau să ne uităm la un alt caz
unde supraviețuirea individuală nu apare ca o prioritate.
Penajul unui păun este superb
dar evident, stă în calea propriei sale supraviețuiri.
Devine ușor de zărit de către animalele de pradă,
și greutatea lui enormă trebuie că-i îngreunează o scăpare rapidă.
Deci, de ce nu este coada păunului eliminată prin selecția naturală ?
Charles Darwin era nedumerit.
"Vederea unei pene din coada păunului, de câte ori mă uit la ea...", a scris el,
"îmi face rău."
Dar a fost chiar Darwin care a descoperit răspunsul -
sex.
Coada păunului este o povară,
dar o favoare din partea genelor care au construit-o.
De ce ? Pentru că această coadă atrage parteneri sexuali.
Ceva în creierul femelei păun este atras de penele luminoase
și extravagante, deși costisitoare, ca o reclamă.
Evoluția păunului nu a fost modelată doar de supraviețuirea individuală
ci și de creierul femelei păun.
Femelele păun, mature, se împerechează în mod selectiv,
așa cum crescătorii de porumbei aleg porumbițele .
Darwin a definit aceasta drept "selecția sexuală".
A realizat astfel că evoluția nu explică doar ce animale vor fi supraviețuit,
dar și care ar putea prevala în câștigarea favorurilor sexului opus.
# Cowboy-ul dezbrăcat o amintește pentru tine
# Sunt cowboy-ul dezbrăcat. Trebuie să faci ce trebuie să faci !
Sunt două condiții pentru ca un individ
să-și poată transmite genele generației următoare:
trebuie să supraviețuiască, și trebuie să fie atrăgător pentru sexul opus.
Păunul este o comoară publicitară ambulantă.
Coada păunului cu pete în formă de ochi
este precum lumina unui neon ambulant.
Aici în America,
întâlnim un mod neașteptat prin care femeile,
s-ar putea spune că practică un fel de împerechere selectivă.
Voi întâlni câteva femei nemăritate care, în deplină cunoștință de cauză,
aleg caracteristicile pe care vor să le împerecheze cu ale lor,
în speranța de a le transmite copiilor.
Este oare posibil ca bunătatea, sau altruismul,
să fie unul dintre lucrurile pe care le aleg?
- Bună. Tu trebuie să fii Stacey.
Eu sunt. Bine ați venit! - Eu sunt Richard.
Îmi face plăcere să vă cunosc!
Și ea este?
'Aceste femei vor să devină mame cu ajutorul unui donator de spermă.
'Este un fel de selecție sexuală hi-tech.'
Mulțumesc pentru...
Crezi că vei alege un bărbat de care vei fi atrasă tu însuti?
Absolut. Glumesc, dar seamănă un pic cu căutarea pe "match.com" -
plătești pentru a fi membru trei luni
și te uiți la poze și știu câteva femei
care privesc asta în felul ăsta.
Cauți să fie sănătos, atractiv, în formă și inteligent.
Deci mi-aș dori calitățile acestea pentru copilul meu -
aceleași calități pe care le-aș căuta la un partener.
Sunt atrăgătoare pentru oameni în general, cel puțin așa văd eu asta.
Pentru potențialii parteneri ai femeilor,...
parteneri pe care ele, nu-i vor cunoaște niciodată,
procesul începe aici.
Aici avem camerele donatorilor unde, știți, pot să-și facă treaba.
Și...
Poze adecvate pe pereți.
Desigur trebuie să ai ceva material stimulant care să-i ajute.
'Dar pe cine vor alege femeile?'
Există femei care spun: "Dă-mi ceva la întâmplare!" ?
Foarte, foarte, foarte rar.
Arată-mi o femeie care a intrat într-un magazin de pantofi
și a zis, "Dă-mi ce vrei tu!"
Asta nu se întâmplă.
Îți trebuie timp pentru o decizie.
Desigur, dar în societatea noastră, ne prefacem că acordăm atenție ideii că,
eugenia reprezintă ceva tabu.
Deci ai putea crede că femeile susțin în continuare asta și zic:
"Eu nu aprob eugenia, deci..."
Este America - este o societate a întrunirilor și a consumului.
Oamenii sunt obișnuiți să... Intri pe net, cumperi produse, pui întrebări.
'Donatorii trebuie să furnizeze detalii complete intime,
'despre toate aspectele vieții lor.'
Mărimea la pantofi și alergiile
culoarea pielii -
dacă se bronzează ușor.
(Femeia) Aici e unul care mi-a atras atenția.
6'1", ochi căprui, păr șaten cârlionțat.
Animalul preferat - câinele.
Dacă este fumător... Îi place James Bond.
Îi place Aston Martin.
Îi place muzica jazz.
'Dar vreau să mă întorc la enigma altruismului.
'Este oare posibil ca printre calitățile pe care femeile le cer de la un donator
'să fie și drăgălășenia - bunătatea?'
Sunt interesată de acest donator
pentru că a explicat că cineva din familia sa,
a avut dificultăți să rămână însărcinată,
și de aceea e important pentru el să poată să ajute pe alții
care...um...au nevoie de asistentă în acest domeniu.
Deci mi-a plăcut asta.
'Ce este fascinant este că femeile nu vor doar
calitățile evidente ale masculului alfa.'
Sunt atâtea lucruri care sunt luate în seamă,
în afară de frumusețe și/sau inteligentă.
Unul din donatorii care a fost foarte popular,
este de fapt cel mai drăguț tip.
Și...
Nu știu cum să pun asta într-o formulă,
Dar este cel mai drăguț tip. Nu este cel mai deștept tip,
nu este cel mai arătos tip.
Cum știu că este cel mai drăguț?
A prezentat, de fapt, un profil cu adevărat bun și detaliat despre el.
Eu chiar l-am cunoscut și profilul se verifică - este un tip foarte drăguț.
Deci despre ce este vorba aici, la nivel fundamental ?
Asta face trimitere la un mai vechi interes al meu.
Am devenit fascinat de ideea că animalele au evoluat să fie drăguțe
când am început să predau biologia la Oxford în anii 1960.
Asta se întâmpla la numai 10 ani după ce structura ADN-ului și a genelor
fusese descoperită, pentru prima dată, de către Watson și Crick,
și am fost intrigat de felul în care nouă știință a geneticii
putea furniza răspunsuri în ceea ce privește enigma altruismului.
Genele sunt instrucțiuni codate care clădesc fiecare vietate - trup și minte.
Dau forma nasului specific familiei, de-a lungul generațiile următoare.
Ele dictează ce culoare a ochilor o să ai.
Dar astfel de exemple sunt doar vârful vizibil al iceberg-ului.
Acum, aici e faza -
noi organismele - tu, eu, caracatița, o nu-mă-uita sau girafa -
suntem mașini de supraviețuire.
Noi suntem vehicule pentru genele care călătoresc împreună cu noi -
vehicule care sunt aruncate după ce am transmis prețioasa informație codată,
mai departe la următoarea generație, prin reproducere.
Genele sunt copiate de la o generație la următoarea, și tot așa.
Așa că ele, și numai ele, sunt imortale.
Pledez în favoarea existenței unui fel de "genă-de-supraveghere" a naturii.
Genele care supraviețuiesc
sunt cele care furnizează constant,...
gâturi puțin mai lungi, ochi puțin mai ageri, sau camuflaj îmbunătățit,
și astfel își ajută vehiculul să supraviețuiască
și să transmită aceleași gene mai departe.
Supraviețuirea celui mai puternic
înseamnă de fapt supraviețuirea genelor,
pentru că doar genele supraviețuiesc cu adevărat,
de-a lungul a mai multor generații.
O genă care nu a avut grijă de propriile interese nu va supraviețui.
Acesta este înțelesul frazei "gena egoistă".
OK, deci cum pot genele egoiste să suporte bunătatea?
Dacă genele luptă cu egoism să facă tot mai multe copii ale lor,
cum poate o genă să-și atingă obiectivul egoist
făcându-și purtătorul să se comporte altruist?
O parte a răspunsului este rudenia.
O genă altruistă poate fi răspândită prin populație
atâta timp cât altruismul este direcționat spre celelalte organisme
care au aceleași gene.
Cu alte cuvinte, prin familie.
Așadar, genele egoiste clădesc părinți,
care îi protejează pe cei tineri.
În termeni umani,... părinți care ar intra și într-o clădire în flăcări,
ca să-și salveze copiii.
Aceasta este așa numita "selecție a rudelor".
Cealaltă parte a răspunsului este altruismul reciproc.
Tu mă scarpini pe spate, iar eu o să-l scarpin pe al tău.
Când animalele trăiesc în grupuri care se întâlnesc unele cu altele, în mod repetat,
genele pentru întoarcerea favorurilor pot supraviețui.
Indivizii se sacrifică unii pentru ceilalți,
își dau mâncare unii altora,
rudelor apropiate și altor indivizi
care ar putea întoarce favorul cu altă ocazie.
Genele egoiste dau naștere indivizilor altruiști.
În anii 70, am scris o carte adunând aceste idei la un loc,
intitulată "Gena Egoistă".
Ideea că altruismul se reduce la o strategie de supraviețuire pentru gene,
i-a înfuriat pe mulți, dar acum este acceptată de către biologi.
Dar nu acesta este sfârșitul poveștii.
Am realizat că într-adevăr, pare să fie ceva ciudat la oameni.
Nu sunt oamenii mai degrabă și mai drăguți decât ne-am aștepta,
prin prisma teoriei genei egoiste?
Donăm pentru caritate, dăm sânge,
plângem din compătimire pentru starea critică a unor străini.
Acum vreau să explorez de ce.
M-am străduit toată viața mea
să înțeleg de ce oamenii trebuie să fie atât de buni și decenți unii cu ceilalți.
La prima vedere, pare să fie contrar nemilosului principiu "care-pe-care".
Fără nici o îndoială, Darwinismul a fost atenuat
pentru că era în interesul egoist al genelor să dezvolte animale altruiste.
Există motivații genetice clare în favoarea actelor limitate de bunătate.
Dar nu pot să nu mă întreb:
Sunt acestea suficiente pentru a explica bunătatea oamenilor,
sau chiar și a cimpanzeilor?
'Primatologul Olandez, Frans De Waal
'a fost un critic al ideii genei egoiste.
El studiază cimpanzeii.
'El crede că cele mai apropiate rude în viață ale noastre,
'dau dovadă de empatie și preocupare morală
'care depășesc altruismul între rude,
sau comportamentul "ochi-pentru-ochi, dinte-pentru-dinte" al genei egoiste.'
Să spunem că într-o dispută mai serioasă,
cineva pierde lupta,
foarte des altcineva va sări în ajutorul lor,
îl va lua sub umărul său, va încerca să-i calmeze.
Putem numi asta comportament de consolare
și este destul de comun ca să poți colecta date despre el.
'De Waal a acuzat munca mea,
că promovează ceea ce el a etichetat "teoria furnirului",
'ideea că morala este un furnir subțire
'așezat peste răutățile naturale, moștenite de la animale.'
Ei bine, motivul pentru care vorbesc de teoria furnirului
este pentru că au trecut 30 de ani, și toate cărțile publicate
ne spun despre cum oamenii nu moștenesc bunătatea.
Oamenii sunt răi înăuntrul lor
și dacă suntem buni este pentru a crea o bună impresie față de ceilalți.
Și dacă suntem morali,...
acesta este doar un mic furnir la suprafața naturii umane.
Iar eu sunt în opoziție față de asta.
Sentimentul meu este că fenomenul pe care îl vedem,
pe care l-ați descris ca empatic,
este un fenomen ce trebuie explicat.
Și le vom explica, în cazul meu, în termenii genelor egoiste.
Genele egoiste sunt la fel de bune pentru a explica comportamentul altruist,
pe cât sunt de bune pentru a explica comportamentul egoist.
Dar poate problema este că...este clar o genă ce se promovează singură,
și astfel cuvântul "egoist" are un înțeles motivațional, desigur.
Și cred că aici devin oamenii confuzi uneori :
dacă avem gene egoiste, înseamnă că noi suntem egoiști,
și acele lucruri trebuiesc ținute la depărtare.
Chiar trebuie. Este o confuzie foarte nefericită,
pentru că mare parte din carte este despre comportamentul altruist.
Știți că în ideologia politică, a fost de asemenea folosită,
deci de exemplu, ceea ce numim Darwinism social,
care este foarte vizibil în această țară, în SUA,
este un fel de înclinație ideologică care spune că
animalele nu sunt prietenoase unele cu celelalte,
deci nici noi oamenii, nu ar trebui să fim unii cu alții.
Nu există nici un motiv să-i ajuți pe cei săraci,
pentru că cei săraci, trebuie să se ajute singuri,
și dacă nu pot, dispar, și asta e bine.
'Si eu urăsc Darwinismul social ,
'dar asta nu înseamnă că trebuie să romanțăm natura
'sau să nu privim realitatea în față,
'atunci când vine vorba de rădăcinile genetice ale altruismului.
'Cred că altruismul a fost favorizat
'prin selecția de rudenie în grupurile mici din natură.
'Dar când vine vorba de oameni, se întâmplă ceva special.'
Noi am depășit selecția de rudenie.
Lumea noastră s-a dezvoltat pe o altă scară numerică.
Trăim ca niște străini în mijlocul unei populații mari, anonime,
iar nu printre rude care ne împărtășesc genele,
și nu printre oameni de la care ne-am aștepta, să ne întoarcă favorurile.
Și totuși, tot avem dorința de a fi drăguți.
Regulă care este clădită în creierul nostru zice:
"Fii drăguț cu toată lumea pe care o cunoști!"
Și aceasta se aplică și în natură, deoarece toată lumea pe care o cunoști,
alcătuiește un grup mic.
Păstrăm analogia: pe oricine ai întâlni acesta îți poate fi văr.
Așa că atunci când văd alt om în pericol,
plângând, sau ceva în genul acesta,
am un sentiment aproape incontrolabil să mă duc să-l consolez,
poate să-l iau în brațe. "Ce s-a întâmplat? Cum pot să te ajut?"
"Um...te rog lasă-mă să te ajut."
Și acesta este un sentiment interior puternic
care, ca și Darwinist,
cred că are rădăcini ancestrale într-un trecut,
în care am trăit în grupuri mici ca acestea, bande mici...
în care probabil eram înconjurați de rude
sau înconjurați de indivizi care puteau întoarce favorurile.
Ei nu mai sunt așa... "această persoană care plânge,...
îmi este complet indiferentă!"
Ei nu vor fi recunoscători niciodată, dar totuși dorința rămâne...
"Nu pot să-l ajut!"
Oh, a pierdut-o.
A prins-o data trecută.
Mai am una.
Oh, minunat!
De ce sunt oamenii adesea, atât de buni cu străinii?
Să fie oare, pentru că genele noastre egoiste,
într-un anumit sens - un sens binecuvântat -
au eșuat?
Comparați-o cu dorința sexuală.
Dorința de împerechere, chiar dacă folosim intenționat contracepționale
pentru a contracara scopul evoluționist,
rămâne prezentă datorită genelor.
În mod similar, păstrăm dorința de a fi drăguți, chiar și cu străinii,
pentru că drăgălășenia este în noi de când obișnuiam să trăim
în grupuri mici de rude apropiate și cunoștințe apropiate,
cu care era benefic să întorci favoruri.
Acesta, este pentru mine, antidotul
la obscurantismul pe care unii l-au găsit în moștenirea Darwiniană.
Și mai mult decât atât.
Satisfacția de a fi ființe umane conștiente
este aceea că ne ridicăm deasupra originilor noastre.
Genele noastre egoiste, eșuate
dovedesc că noi nu imităm răutatea naturii,
ci ne detașăm de ea și trăim conform valorilor noastre.
Darwin a și recunoscut: noi oamenii suntem prima și singură specie
capabilă să se sustragă forței brutale care ne-a creat -
selecția naturală.
Noi, oamenii civilizați ne mândrim că încetinim procesul eliminării.
Construim aziluri pentru nebuni, mutilați și bolnavi.
Instituim legi pentru săraci,
iar medicii noștri uzează de cele mai bune resurse ale lor,
pentru a salva vieți, până în ultima clipă.
Acesta este clubul 999 din cartierul de est al Londrei.
Îi adăpostește pe cei mai puțin norocoși,
pe alcoolici, dependenții de droguri și pe cei fără casă,
dându-le ceaiuri, și mese calde.
Un asemenea altruism, cred eu, se numără,
printre culmile civilizației umane.
Ne pasă de cei mai vulnerabili, din societatea noastră.
Avem grijă de bolnavi,
dăm bunăstare celor nevoiași.
Simt ce am simțit mereu, că au nevoie de ceva cald...
care să-i încălzească. Când au fost afară toată noaptea
dormind și...n-au avut parte de căldură sufletească.
Dacă ar avea o cană de supă...
Și ce te face să simți nevoia să fii așa drăguț și bun?
Păi, am fost copilul războiului, așa că niciodată nu aveam multă mâncare,
și de aceea am încercat mereu să am grijă de ei cât pot de bine.
Dacă le e foame, o să-i hrănesc.
Dacă ți-a fost foame când erai copil,
simți că nu vrei ca asta să se întâmple și altora.
Asta este. Așa am simțit.
Putem empatiza. Ne putem imagina cum e pentru alții.
O societate condusă după legile aspre ale Darwinismului,
ar fi una nemiloasă.
Din fericire, selecția naturală ne-a dotat cu creiere mari.
Cu aceste creiere mari, putem plănui o societate mai prietenoasă -
genul de societate în care am vrea să trăim.
Evoluția nu are niciun scop.
Nu este vorba de bunăvoință aici, nici de planificări anterioare.
Unora, asta li se pare deranjant,
dar există o cale mai bună pentru a o înțelege.
Noi, singurii de pe Pământ, am evoluat până la momentul extraordinar
în care putem înțelege genele egoiste care ne-au modelat.
Ele nu sunt modele pentru cum să ne comportăm, dimpotrivă.
Pentru că suntem conștienți de aceste forțe,
putem să ne străduim să le îmblânzim.
Prin bunătate și moralitate, medicină modernă, filantropie,
chiar și plătirea taxelor, putem răsturna tirania selecției naturale.
Creierele noastre evoluate ne împuternicesc
să ne revoltăm împotriva genelor noastre egoiste.
În episodul viitor, intrăm în cușca leului -
reacția violentă a religiei zilelor noastre, împotriva lui Darwin.
Strategiile din ce în ce mai elaborate pentru a nega evidența evoluției
și cum Darwin însuși s-a luptat cu implicațiile propriei teorii.
Traducerea varinos, pentru Subs.ro